LAIKO MAŠINA
TAIKOMOJI MECHANIKA IR MAŠINŲ GAMYBA
- Ar nepamiršai kai ko? - Žinau. Kažkas su trečiuoju koeficientu.
- Aš ne apie tai. Šį vakarą. - Kas?
- Emma?
- Kiek valandų? - Beveik penkios.
- Mano pasiūlymus dėl saulės energijos ir radijo bangų valdymo atmetė.
Dekanas sako, jog turėčiau tyrinėti ką nors naudingesnio.
Kaip jo studija apie tabaką.
- Alex'ai. Tavo idėjos per daug... drąsios. -Problema glūdi fakultete. Jie tarsi dinozaurai.
Jie jau išmirę, tik jie to nežino.
Vieną dieną koks nors archeologas juos atras ir jais stebėsis.
- Jie nemato... -Alex'ai, tu pirmus metus dirbi docentu.
Imkis to reikalo kiek ramiau. - Kalbi kaip mano tėvas.
Tik pažvelk. Visi nešioja katiliukus. Ar tavo studentai turi tapti tokiais?
- Noriu, kad mano studentai būtų parengti realybei.
-O aš nenoriu. Maniškiai turės baigti su visomis tradicijomis.
- Ponia Watchit! - Valio. Šeimininkas grįžo namo.
- Ar turite jį? - Sveikas, pone Philby.
- Sveika.Jūs nuostabiai atrodote - Tai turbūt dėl laipiojimo laiptais.
-Nekankinkite manęs. Ar turite jį? - Taip.
Tačiau su šiuo purvinu švarku neleisiu Jums išeiti.
Persivilkite.
Tas įkyruolis vėl atsiuntė laišką.
- Nagi. Įjunk jį.
Naudodamas jį, net ir sulaukęs 40 turėsi sveikus dantis.
- Nunešk savo švarką į valyklą. - Neturiu laiko.
- Kaip čia taip nusprendei dėl Molly? - Ką?
- Kad jūs skirti vienas kitam? - Jos mėsos apkepas skaniausias.
- Negi nė kiek nesi romantiškas? - Ne, aš labiau mėgstu katiliuką.
- Kodėl gaišti laiką su tuo pamišėliu? -Nes jis turi įdomių idėjų.
- Profesoriui nederėtų bendrauti su pamišusiu vokiečiu buhalteriu.
- Jis dirba patentų biure. Manau, ponas Einstein'as vertas paramos.
- Ar mes tik ne per toli nueiname? - Su kuo?
- Su tuo. Su visu tuo.
- Visiškai ne.
Gerai. Kaip aš atrodau?
- Visiškai padoriai.
Sėkmės. Ji miela mergina ir tau su ja bus gera.
Nesirūpink, tu vis dar viliojančiai kvepi kreida.
- O, turiu skubėti.
- Jau geriau. Pagaliau Jūs atrodote kaip džentelmenas.
- Jei Emma atstums mane, Jūs būsite sekanti. - Man jau svaigsta galva.
- Taigi, palinkėkite man sėkmės.
Ačiū.
- Gėlės! Gėlės!
- Pone, gal gėlių? - Šiandien nereikia.
Ne! Aš prižadėjau jai gėlių.
Įspūdinga.
- Grynas pinigų švaistymas. Ji nuolatos genda.
- Reikia pagalbos? - Taip, taip.
- Kaip vandens temperatūra išlieka pastovi? - Slėgio vožtuvas...
Ačiū. Amžinai pamirštu stabdžius.
Šokite vidun. Pasivažinėsime, kol vėl nesugedo.
- O, aš susitaręs.
-Tuomet kitą kartą. Mes dažnai būname čia. -Mielai.
- Nusipirk arklį! - Taip.
- Vėluoji, profesoriau. - Atėjau kiek tik įstengiau greičiau.
- Tai paskutinė mada iš Paryžiaus. Kainavo 5 dolerius pas Macy's.
Pritrenkiančiai atrodo, ar ne? - Taip, labai. Ji man patinka.
- Taigi, kur jos?
- Kas? - Gėlės.
- Tu prižadėjai man gėlių. - Atleisk, buvau išsiblaškęs.
- Tai jau kažkas naujo.
- Ema, turiu tau kai ką pasakyti.
- Eime pasivaikščioti po parką? - Taip.
- Profesoriau, tu drebi. Tikiuosi, nesusiruošei sirgti.
- Na, bijau kad taip. Aš blogai miegu.
Ir net kai nemiegu, esu niekam tikęs.
Nežinau, ar dar kada nors pailsėsiu.
Čia padės tik viena priemonė.
Tu ištekėsi už manęs ir liksi amžinai su manimi.
O, Emma.Tai teisingas sprendimas
Mes skirti vienas kitam. Nėra jokios abejonės.
- O, Alex'ai.
- Palauk. Turiu tau kai ką.
- Romantika blėsta. - Žinau. Luktelk.
- Žinau, tai nėra deimantas. - Mėnulio akmuo.
- Tai tavo zodiako akmuo. Pagalvojau...
- Teisingai pagalvojai.
- Tuoj pradėsiu verkti.
Atsitiktinai nugirdau,
kaip du jaunuoliai ruošiasi praleisti kartu visą gyvenimą.
Linkiu jums viso ko geriausio. -Dėkoju.
- Ir nors aš tai ir nenoriai darau, nes Jūs mane taip sujaudinote,
turiu pareikalauti Jūsų pinigų.
- Pone? - O taip pat Jūsų papuošalo.
Tai Jūsų pirmasis kliuvinys kelyje į santuoką.
-Nesuprantu ... - Nekelkite skandalo.
Tiesiog atiduokite savo piniginę.
Jūs girdėjote, jaunuoli? - Na gerai.
Imk. Daugiau nieko neturiu.
- Ir laikrodį.
Ir pirštines.
Ir žiedą.
- Ne. - Bijau kad taip, brangute.
Galbūt jis dabar nupirks deimantą. - Prašau, tik ne tai.
- Ne!
- Kodėl tai padarėte? Tai tik žiedas.
PO 4 METŲ
- Kas?
- Pone, ponas Philby's atėjo.
- Čia? - Jis reikalavo...
- Tegul jis išeina. Aš užimtas.
- Aš neišeisiu, Alex'ai.
Dieve mano, kas tau pasidarė?
- Aš dirbau.
Juk ir tau kažkada darbas buvo svarbu. - Man svarbesnis mūsų gyvenimas.
Po laidotuvių užeidavau kasdien, kiekvieną savaitę.
Vėliau aš lioviausi užeidinėjęs. Ar tu tai pastebėjai?
Aš irgi buvau prislėgtas, Alex'ai. Netgi labai.
- Kodėl dabar atėjai? - Mums reikia pasikalbėti.
- Žinau, kad esi susirūpinęs. Ponia Watchit nuolatos man tai kartoja.
- Rimtai. Prašau tavęs, išeik. - Neisiu, kol nesiliausi slapstęsis.
- Aš nesislapstau. - Tu čia būni dienąnakt.
Alex'ai, sustok ir pažvelk į mane!
Tai nebuvo tavo kaltė.
- Ne. Ne, tai nebuvo mano kaltė.
Galbūt tai buvo ponios Watchit kaltė, nes ji parūpino tą žiedą.
Arba juvelyro, kuris jį padarė.
Arba to žmogaus, kuris tą akmenį rado.
Arba tai tavo kaltė, nes supažindinai mane su Emma.
- Alexander'ai, negalima pakeisti to, kas įvyko.
- Ne, tu klysti. Nes aš tai pakeisiu.
David'ai, aš vertinu tavo rūpesčius.
Bet turi manimi pasitikėti. -Aš noriu to, Alex'ai, bet...
Ką tu čia darai?
- Ateik po savaitės vakarienei, tuomet tau tai parodysiu.
- Eik su manim namo. - Ar tu negirdėjai?
Negaliu išeiti, kai liko tiek nedaug.
- Gerai. Pratęsime šį pokalbį po savaitės.
- Po savaitės šis pokalbis niekuomet neegzistuos.
ALEXANDER'ui SU AMŽINA MEILE - EMMA
- Ačiū, gerasis žmogau.
- Taip. Man porą.
- Atėjai per anksti. Pirmą kartą.
- Norėjau tave pamatyti.
- Taigi, kur jos?
- Kas? - Gėlės.
Prižadėjai man gėlių, ar pamiršai?
Tu kaskart mane nustebini.
- Emma, turiu tau kai ką pasakyti.
- Gal eime pasivaikščioti po parką? - Ne.
Ne.
Ne. Važiuokime į miestą.
- Kas yra? - Nieko. Paskubėk.
- Lengva tau bėgti, tu gi nenešioji korseto.
- Bleecker Street! Greičiau!
- Dabar tu labai galantiškas.
Profesoriau, tu drebi. Tikiuosi, nesusiruošei sirgti.
- Ne. Ne, man viskas gerai.
Man viskas puiku.
- Vėl mes vaikštinėjame drauge. - Bet mes tai darėme prieš tris dienas.
- Tada buvo kitaip. Taip dar niekada nebuvo.
- Pažvelk į tą mašiną. - Tai jau man matyta.
- Dabar žinau kad tu nesveikas, nes ignoruoji šį naują aparatą.
- Tai tik mašina.
- Alexander'ai, sakyk, kas yra. Ar kas atsitiko?
- Ne.
Ne.
Klausyk. Turiu dabar eiti. Eik namo ir lik tenai.
Aš vėliau dar kartą užeisiu.
Aš būsiu susijaudinęs, nes mes nesusitikome parke, tačiau pasitikėk manim.
Viskas bus gerai.
Turi žinoti, jog myliu tave. Ir visuomet mylėsiu.
- Gerai.
Bet kurgi mano gėlės?
- Nupirksiu tau gėlių.
Palauk čia. Niekur neik.
- Ko pageidausite? - Tuziną rožių, baltų. Ne, raudonų.
- Atsargiai.
- Ieškau profesoriaus Hartdegen'o.
Alex'ai, aš taip... Aš taip apgailestauju.
- Tai neturėjo atsitikti. - Žinoma ne.
Nerandu žodžių...
- Mes nebuvome parke. Mes buvome saugūs.
Kodėl negaliu to pakeisti?
Galėčiau grįžti tūkstančius kartų ir ji žūtų tūkstančiais būdų.
- Nesuprantu to.
- Čia aš nerasiu atsakymo.
Ne čia.
Ne dabar.
ATEITIS PRASIDEDA DABAR
- Ateitis prasideda dabar! Jokios atsakomybės ar garantijos...
Smulkesnė informacija: lunarlaisvalaikis.com.
Sveiki. Laisvalaikio praleidimo mėnulyje naujienos.
Mūsų inžinieriai ruošiasi atlikti 20 megatonų galios sprogdinimą,
kad būtų galima sukurti gyvenamosios erdvės po žeme.
Žvejokite Ramybės jūroje, sužaiskite golfo partiją.
1,5 km nuotolio kirčiai lazda? Jokių problemų!
Dėl nedidelės traukos jėgos Jūs būsite puikios sportinės formos!
Rezervuokite gabalėlį dangaus, nes: Ateitis prasideda dabar!
Smulkesnę informaciją sužinosite adresu lunarlaisvalaikis.com.
- Ei.
- Labas.
- Puikus kostiumas.
Gan senoviškas.
- Dėkoju.
- Tas, žinoma, daro klasišką Cappuccino.
Tas daiktas.
Iki.
- Dėmesio! 23 klasė, ateikite visi čionai.
Eisime prie senienų. Paruoškite mikroskanerius.
Stokite visi poromis.
Tommy,jei dar kartą tai padarysi, pakeisiu tavo DNR struktūrą.
Nagi pirmyn. Visi poromis.
- Sveiki apsilankę Vox-sistemoje. Kuo galiu padėti?
- Aš Jūsų visai nepastebėjau. - Dažnai taip nutinka. Kuo galiu padėti?
- Kas tai?
- Mano fotono branduolių kaupiklis , kitaip dar vadinamas FBK.
Aš čia, pone.
- Kas Jūs? - 5. Aveniu viešosios bibliotekos informacinė sistema.
Vox-registracijos numeris NY-114.
Kuo galiu padėti? - Tai kažkoks stereoskopas.
- Stereoskopas? O, ne, pone.
Aš esu trečioji fotonų karta...
ir galiu kreiptis į viso pasaulio duomenų bazes.
- Fotonai? - Visų žmonijos žinių santrauka.
Kokia sritis?
- Ar žinote ką apie fiziką? - Įkeliu fiziką.
- Mašinų gamyba.
Dimensinė optika, Chronografija.
Laiko priežastingumas. Laiko paradoksas.
- Kelionės laike? - Taip.
- Įkeliu mokslinę fantastiką. - Ne,praktinis taikymas.
Kodėl negalima pakeisti praeities?
- Nes negalima nukeliauti į praeitį.
- O jei tai būtų galima? - Neįmanoma.
- Patikėkite manimi, aš tai išmanau.
- Įkeliu Azimov'o, H. G. Wells'o,
Ellison'o, Alexander'o Hartdegen'o raštus.
- Papasakokite apie jį. - Hartdegen'as. 1869 - 1903.
Netradicinis JAV mokslininkas. Traktatai apie laiko mašiną.
- Papasakokite. - 1894 H. G. Wells'as parašė "Laiko mašiną".
Vėliau atsirado filmas ir miuziklas... - Aš ne apie tai.
- Ištrauką? - Ne.
Ačiū, užteks.
- Ar dar ko pageidausite?
- Ne. Manau, jog po poros šimtų metų man labiau pasiseks.
- Linkiu Jums ilgo ir ramaus gyvenimo.
- Pone, kur Jūsų evakuacijos centras? - Jūs suimamas.
Ištieskite rankas. Jūs sulaikomas kol būsite evakuotas.
- Palaukite! - Ramiai.
Mums reikia dingti iš čia!
- Kaip tai atsitiko? - Mėnulis. Eime!
- Neįmanoma! Kas atsitiko? - Jūs atsilikęs nuo gyvenimo?
- Taip, aš atsilikęs nuo gyvenimo. Sakykit pagaliau!
- Sprogdinimas išvedė mėnulį iš orbitos. Jis skilinėja.
- Ei! - Palik jį!
- Ei.
Sveikas.
Nebijok.
Neišeik.
Palauk.
Noriu tik pasikalbėti su tavim.
Labas.
-Nesuprantu tavęs. - Ar supranti mano žodžius?
- Taip.
- Leks, akmenų kalba. - Akmenų kalba?
Bet tu supranti mane. Jūs suprantate mane?
- Mes ją mokinamės nuo mažens.
Jie tor'jen.Pamiršta. Jie pamiršta ją. Bet aš jos mokau.
- Ką jis sako? - Jie nori tave numesti į upę.
Pasakyk man tiesą. Iš kur tu?
- Aš esu iš čia, tik ne iš dabar.
Aš keliauju mašina laiku.
Atvykau iš praeities.
- Pasakiau, jog susitrenkei galvą, esi klajojantis silpnaprotis.
- Ką jūs darote? - Ruošiamės mor.
Naktis.
- Eisiu su jumis.
- Elojai? - Kaip vadinasi tavo žmonės?
- Mus būtų galima vadinti niujorkiečiais. - Niujorkiečiai.
- Ar jie geri? - Kol nepradedi su jais kalbėtis .
- Papasakok apie savo kaimą. - Ten visi skuba.
Ir visi nešioja vienodus katiliukus.
Juodi, apvalūs daiktai ant galvų. - Ką tu ten veiki?
- Aš buvau mokytojas, kaip Mara.
- Ir aš statau daiktus. - Aš irgi.
Pastačiau sess'quin'tan su tėvu. Mes juos dar naudojame.
- Sess'quin'tan?
- Laiptai iš lynų.
- O, virvinės kopėčios. - Galėtumėm tokias padaryti.
- Papasakosi lon'el daugiau? Kitą dieną?
- Rytoj? Taip, papasakosiu.
Pasaugok jį šią naktį.
- Ačiū.
- Labanakt. - Labanakt.
- Kalen'as išvargins tave, jei tu leisiesi.
Jis nuolatos klausinėja. Mūsų tėvai buvo griežti, bet toks jau jis yra.
- Kur yra jūsų tėvai? - Jie iškeliavo.
- Užjaučiu.
Tu buvai teisus, Philby. Aš nuėjau per toli.
- Sėsk prie manęs.
- Kodėl užtempiate nakčiai valtis į viršų? Ar bijote vagysčių?
- Vagysčių? To žodžio aš nežinau.
- Galvojate, kad kas jas paims? - Tiesiog taip saugiau.
- Jūs pas save turėjote rūpintis daiktų saugumu? - Žinoma.
- Ar kai iš ten iškeliavai?
- Juk aš nesu vien tik klajojantis silpnaprotis.
- Col'mar...
Galbūt rytoj jų rasime.
Gėlės?
- Morlokai! Morlokai!
- Ar jam viskas gerai? - Jam prisisapnavo.
- Aš taip pat sapnavau.
- Bėgau per džiungles. -Ir matei atvaizdą.
- Veidą...
- šaukiantį mano vardą. - Tai mes visi sapnuojame.
- Jūs visi? - Taip. Dabar eik toliau miegoti.
Tu dar nepasveikai.
- Ką reiškia "Morlokas"?
Tai vaiko sapnas. Nieko daugiau. Dabar eik miegoti.
- Tokių akmenų turime daugybėje vietų.
Čia mano tėvai mokė mane pirmąjį kartą.
- Kodėl mokinatės tos kalbos, jei jos nenaudojate?
- Tai tradicija.
Jie kažką reiškė. Jų egzistavimui yra priežastis.
- "Viena karta miršta, kita ateina.
Bet Žemė lieka amžinai."
- Kodėl tu čia?
Kam tos kelionės laiku? - Kad rasčiau atsakymą į vieną klausimą.
- Klausimą?
- Taip. Kodėl negaliu pakeisti praeities?
- Kodėl nori tai padaryti?
Tu kažką praradai.
Kažką, ką labai mylėjai.
- Kodėl čia nėra vyresnių? - Ką turi omeny?
- Vyresnių žmonių. Tavo tėvų, senelių amžiaus.
- Jie iškeliavo.
- Nori pasakyti, jie mirę? - Taip.
- Visi? Kaip tai įmanoma?
- Apie kai kuriuos dalykus nekalbama.
Mes nenagrinėjame praeities.
Mes darome kai ką kita. - Ką?
- Prisimename juos.
Šitaip.
- Ar ateisi prie darbo? - Ne, jis dar nepasveiko.
- Eisime prie jo mašinos. - Dabar?
- Lik prie Toren'o.
- Eik rytoj. - Turiu ją pamatyti.
- Čionai.
- Papasakosi vėliau apie Niujorką? - Papasakosiu.
Gerai. Atrodo, ji tvarkoj.
Turėjome abu pašėlusią kelionę.
- Ji veikia? - Atrodo, taip.
- Tu ja dabar pasinaudosi? Grįši į savo laiką?
- Spėju, jog galėčiau.
- Atrodo, jog tai buvo seniai. - Ne, tu turėtum iškeliauti.
Norėčiau tavęs paklausti...
Ar pasiimsi Kalen'ą kartu? - Kodėl?
- Prašau, pasiimk jį kartu. Ar padarysi tai?
- Kodėl? - Prašau.
Tu nesupranti to. Paimk jį iš čia.
- Kas tai? - Jie anksti pradėjo.
Turime paimti Kalen'ą.
- Lik čia.
Lik prie visų.
Bėk!
Kur juos nusivedė? Turime juos rasti.
- Ne. Col'quin tor. - Kodėl ne?
Tai yra nem Eloi'tas. Mūsų gyvenimas.
- Jūs paprasčiausiai nieko nedarote? - Kaip galima tor'tas al'mor?
Tai diena ir naktis. Toks jau pasaulis.
- Kodėl jūs nesiginate?
Neginate savęs. Kodėl?
- Tuos, kurie far quil'pax,
kovoja,
jie sučiumpa pirmiausiai.
- Kalen'ai, žinai kur jie yra? - Ne. - Ar jie grįš?
- Ar jūs juos kada sekėte? - Nežinau!
- O morlokai? Turi būti vadovas. Klausyk.
Kartais mes turime susitaikyti su likimu.
O kartais turime kovoti, net jeigu ir bijome.
Tai sunku suprasti. Žinau.
Tikėk manim, aš tai žinau. Jie bijo.
Tačiau tu neturi bijoti. Pasakyk man, ką žinai.
Mes galime ją išgelbėti.
Prašau.
- Kai jie išeina, mums negalima apie tai kalbėti.
Bet mes žinome apie tą vietą. - Kokią vietą?
- Kur yra dvasios.
Štai čia.
- Sveiki apsilankę Vox-sistemoje. Kuo galiu padėti?
- Viskas gerai .
- Kuo galiu patarnauti? Ko pageidausite?
Pažiūrėkime. Henry's James'as?
Ne, taip? Ne, per daug slogu.
Galbūt Hemingway'jus? Ne, per sunkus.
Platonas, Proust'as, Pinter'is, Poe, Pound'as? Ne.
Martha'os Stewart raštų rinkinys? Turiu tai!
Jules Verne'as.
Štai kas geriausia. - Fotonai, ar ne?
Arba tai, kas iš jų liko. Aš esu paskutinis.
"Šias skeveldras išnešiau į krantą, kad paremčiau savo griuvėsius." T.S. Eliot'as.
Jūs jo dar nežinote, toks slegiantis, tačiau dieviškas.
Apgailestauju. Biblioteka laikinai uždaryta.
Nesirūpinkite, viskas yra čia. Kiekvienas kiekvienos knygos puslapis.
- Papasakok, kas čia atsitiko. - Na...
Aš jau negaliu kreiptis į viso pasaulio duomenų bazes,
bet manau, kad iš vienos rūšies atsirado dvi.
Viena jų gyvena viršuje, o kita apačioje.
2 rūšys, kurios vystėsi toliau.
- Kaip išgyvena tie po žeme? - Čia tai klausimas, ar ne?
- Netikiu tuo.
- Jeigu nepatinka atsakymai, neuždavinėkite klausimų.
Pažvelkite į juos.
jie nepažįsta praeities, nesiveržia į ateitį.
Jie laimingi.
- Kodėl tai sakote?
- Ar žinote, kas tai yra, viską atsiminti?
Prieš 800.000 metų viena šešiametė paklausė apie dinozaurus.
Prisimenu paskutinę rekomenduotą knygą, tai Thomas'o Wolfe's "Angelai".
O taip pat... Aš prisimenu netgi Jus.
Kelionės laike. Praktinis taikymas.
- Iš kur žinote apie morlokus? - Vienam elojui pavyko pasprukti.
Jis man viską papasakojo.
Buvome kartu ilgus metus. Mes kalbėdavomės.
Pokalbis dabar kiek netobulas, bet aš prisimenu.
Gera turėti draugą.
- Galite mums padėti surasti morlokus ir Marą.
- O jei šiurpi tiesa persekios Jus amžinai?
- Aš prie to pripratęs.
- Mano draugas atėjo iš rytų.
Iš džiunglių.
- Ar galite tai nupasakoti? - Nebūtina.
Sekite paskui alsavimą.
- Sapne mes artėjame prie jo. Tačiau jis turi mus laikyti atokiau nuo šito.
- Aš eisiu vienas. - Ne.
- Mara supyktų, jei tau kas atsitiktų.
Aš rasiu ją. Eik į kaimą ir uždek laužą,
kad rastumėme kelią namo. Padarysi tai?
- Aš praradau tavo laikrodį.
Jie paėmė jį iš mano kambario. Apgailestauju.
- Kodėl jie tai padarė?
Kažkokia nesąmonė.
- Prieik arčiau. Aš nesikandžioju.
Nustebinau tave?
- Taip, truputį.
- Mes ne visuomet tokie buvome.
Po to, kai iš dangaus nukrito mėnulis, ne visos rūšys galėjo išlikti.
Kai kas pasiliko viršuje, likusieji iš mūsų paspruko po žeme.
Kai po kelių šimtmečių norėjome vėl išeiti į saulę, jau nebegalėjome to padaryti.
Todėl toliau vystėmės į kastas.
Kai kurie yra mūsų akys ir ausys,
kiti - mūsų raumenys. - Norėjote pasakyti, jūsų medžiotojai?
- Taip. Sutverti tam, kad būtų grobuonys, ir kad būtų valdomi.
Matai, manoji kasta
praplėtė savo protinius gabumus.
- Jūs valdote jų mintis. - Ne vien tik jų.
- Ir elojų.
- Ar negana to, kad medžiojate juos kaip žvėris?
- Jie tam ir skirti. - Kad jais maitintumėtės?
- Taip.
O kai kurie iš jų gerai tinka veisimui kitoms mūsų kolonijoms.
Aš tik vienas iš daugelio.
- Kaip Jūs galite taip ramiai apie tai kalbėti?
Jūs visai negalvojate apie žmonių gyvenimus?
- Už viską turime mokėti,
Alexander'ai.
Nesirūpink, tu saugus. Aš juos valdau.
Be šios kontrolės jie visas maisto atsargas...
sunaudotų per keletą mėnesių. - Maisto atsargos? Juk jie žmonės!
- Kas tu toks, kad drįsti abejoti...
dėl 800.000 metų evoliucijos?
- Tai gamtos dėsnių išsigimimas.
- O kelionės laike tėra bandymas valdyti savo aplinką.
Tavo bergždžias sumanymas rasti atsakymą.
Ar tu manai, jog aš tavęs nepažįstu, Alexander'ai?
Aš galiu pažvelgti į tavo prisiminimus.
Į tavo košmarus. Į tavo svajones.
Tave persekioja siaubingi žodžiai:
Kas būtų, jei...?
Tėti! Tėti!
Sukūrei laiko mašiną todėl, kad žuvo Emma.
Jeigu ji gyventų, mašinos nebūtų.
Tad kaip tu ją galėtum išgelbėti su ta mašina?
Tu esi neišvengiamas savo tragedijos padarinys.
Taip kaip ir aš...
esu jūsų neišvengiamas padarinys.
Sužinojai atsakymą. Dabar keliauk.
- Turite kai ką, kas priklauso man.
- Visi mes turime savo laiko mašinas.
Tos, kurios mus nuneša į praeitį, yra prisiminimai.
O tos, kurios mus neša į priekį,
yra svajonės.
- Jūs kai ką pamirštate.
Kas būtų, jei...?
- Ką tu darai? - Keičiu ateitį.
Eime.
Palauk čia.
Eik.
Paskubėk!
- Apgailestauju dėl tos mašinos.
- Nieko tokio. Tai buvo tik mašina.
"Bendruomenė pakilo ir išvydo ateinančius 3 mirusius jaunuolius.
Tom'as priekyje, po to Joe, paskutinis Huck'as,
Skarmalų likučiai, avino eisena.
Nenaudojamoje choro galerijoje jie klausėsi savo laidotuvių kalbos.
Teta Polly, Mary ir Harper'iai..."
- Tai ta vieta.
Taip, tai ji.
- Bet čia nieko nėra. - Tuomet tai kitaip atrodė.
Mano laboratorija buvo čia. Virtuvė buvo ten prie to medžio.
Ponia Watchit manęs ten niekuomet neįsileisdavo.
- Nežinau, ką Jums pasakyti.
Jau visa savaitė, kaip jo nėra. - Jūs nežinote, kur jis?
- Ne, pone.
- Tai buvo mano žiemos sodas. Lauke irgi buvo sodas
- Aš džiaugiuosi. - Pone?
- Džiaugiuosi, kad jis iškeliavo.
Galbūt jis atrado vietą, kurioje gali būti laimingu.
- Tai mano namai.
Namai.
Prieš daugybę metų.
- Mudu su Molly norėtume nusisamdyti ekonomę.
Ką nors, kas galėtų pasirūpinti Jamie. Gal Jūs norėtumėte?
- Tik iki tol, kol grįš mano šeimininkas. - Žinoma.
- Bet pas mane viešpatauja tvarka. - Tuo aš neabejoju.
Aptarsime tai rytoj. Labos nakties, ponia Watchit.
- Labos nakties, pone Philby.
Tesaugo tave Dievas, mano berniuk.
Tesaugo tave Dievas.
Titrai : R. Užmiškis
[LITHUANIAN]